24.000 Ro RETAiL
BEL AMI
Paris, 1890
O bere.
Barman, încă una, încă una.
- Acum ? - Acum, sus.
Forestier !
- Charles Forestier ! - Da.
Georges Duroy.
Regimentul al 6-lea, husari. Algeria, '85.
Da, Georges Duroy.
Da.
Arăți groaznic. Lasă-mă să-ți ofer ceva de băut.
Când a fost ultima oară când ai mâncat cum se cuvine ?
Mă scuzați.
Șampanie !
Deci, ce ai făcut în toți acești ani ?
De abia am scăpat de armată.
Sper să-mi găsesc norocul la Paris.
Nici că puteai veni într-un moment mai prielnic.
Parisul e plin de oportunități. E putred de bogat.
Dacă nu poți reuși aici,
nu mai ai nimic de făcut decât să aștepți să mori.
Da !
Chiar și curvele se îmbogățesc.
Iar eu, fost soldat, locuiesc pe Bulevardul Haussman
și sunt editorialist pe teme politice la ziarul "La Vie Française".
Vom fi ziarul care va doborî guvernul.
Eu lucrez ca funcționar la căile ferate.
Eu nu am relațiile tale, Charles.
Trebuie să-mi câștig și eu cumva banii.
Și nu mai putem merge la prăduit. Nu mai suntem în deșert.
Vino la cină, mâine seară.
Vino să-mi cunoști soția.
Ei bine, ideea e că...
Nu am haine de seară.
Poftim...
Cumpără-ți, închiriază... Vino la 7:30, bine ?
- Da. - Bun.
Georges Duroy !
- Ce nume să anunț ? - Georges Duroy.
Domnul Georges Duroy.
Eu sunt Madeleine Forestier.
- Sunteți căsătorită cu Charles ? - Desigur.
Charles mi-a spus totul despre dumneata.
- Doamna Francois de Marrelle. - Madeleine !
Clotilde.
Arăți minunat.
Eu sunt Clotilde.
Mă poți striga Clotilde.
Doamna Pierre Rousset.
...e slăbit. Guta i s-a extins la rinichi.
Va deveni un membru al Academiei pentru tot restul vieții.
Și toată lumea va fi mulțumită.
Ești răutăcios.
Cu acest cuțit, Duroy.
Ce ?
Nu e obișnuit să mănânce așa.
Am auzit că abia v-ați întors de la avanpostul din Africa de Nord ?
Ați fost în Algeria ?
Da...
Eu și cu Charles am fost acolo prima oară acum 5... Cinci ani ?
- Cinci ani. - Pe atunci era un pic mai slab.
- Unde aveați garnizoana ? - Garnizoana era lângă frontieră.
Chiar la marginea Saharei.
Odată am auzit o poveste naivă despre deșert.
Se poate să fie doar un mit, dar mie mi s-a părut romantic.
Mi s-a spus că nisipurile cântă ?
E adevărat. E efectul vântului care formează dunele.
Creează un soi de muzică.
- Și ce sunet scoate ? - Un sunet trist, de jale.
Cel puțin așa pare pentru un soldat singuratic.
Dumneata ?
Dar cum ai putea dumneata să fii singuratic ?
Și tocmai acolo... unde femeile sunt divine.
Femeile sunt fermecătoare...
...și totuși mie mi-era dor de casă.
Furtuni de nisip și mulți câini, asta îmi amintesc.
Ai putea publica ceva extraordinar despre asta.
- Cred c-ar fi de actualitate. - De actualitate ? De ce ?
- Nu citești ziarele ? - Nu.
Guvernul încearcă să pună mâna pe Maroc.
Da. Pentru binele poporului marocan, desigur.
Dar cu siguranță nimeni nu vrea război.
- Însă asta nu-i va opri. - Nu. Dar noi o vom face.
Imaginați-vă... punctul de vedere al unui martor ocular.
Un soldat chipeș și tânăr aflat la graniță.
Răpus de dorul de acasă și singur.
Aventurile sale, lucrurile pe care le cunoaște.
"Jurnalul unui Ofițer de Cavalerie".
Ce părere ai, dragule ?
Ce pește avem a masă ?
A, da. Să schimbăm subiectul.
Nu suport politica. Bărbați care vorbesc despre bărbați,
care se luptă cu bărbați, din cauza bărbaților.
Mă plictisește de moarte.
- Dar ce vă interesează ? - Ei bine...
- Îmi place să mă distrez. - Și ce vă distrează ?
Păi nu știu.
Totul.
În regulă...
"Jurnalul unui Ofițer de Cavalerie".
Vreau primul articol mâine dimineață.
Realizezi că dumnealui n-a scris niciodată niciun cuvânt ?
Îl voi ajuta eu să înceapă.
Îl vom scrie ca pe o scrisoare pentru un prieten.
Dragă...
Henri.
Regret că a trecut atât de mult timp de când nu am mai scris.
A trecut deja aproape o lună,
de când am călcat prima oară pe acest tărâm strașnic.
Nu știu dacă arșița ți-ar prii, dragă prietene.
Dar știu că mi-ai împărtăși entuziasmul
în legătură cu acest popor.
Dacă ți-aș putea trimite adevărata splendoare a unei piețe marocane...
Mireasma scorțișoarei și a șofranului, care se lasă greu în aerul cald.
Ea purta o rochie simplă și un șal care s-o apere de soare,
de culoarea florii de rodie.
N-avea nevoie de nicio altă podoabă.
Perfecțiunea simplă a feței sale, frumusețea zâmbetului ei...
...nu le pot descrie.
Tot ce știu e că, doar cu o privire,
cu o singură privire, m-a cucerit.
Îmi place să fiu jurnalist.
Sper că nu crezi că voi scrie toate articolele în locul dumitale.
Nu.
N-aș îndrăzni niciodată.
Eu mă gândeam la ceva cu totul diferit.
Știu la ce te gândeai dumneata.
Hai să lămurim lucrurile.
N-am niciun interes să devin amanta dumitale.
Nu e nimic mai plictisitor pentru mine decât un tânăr infatuat.
Știu bine că pentru dumneata, dragostea e o poftă.
Și asta vă transformă pe toți în niște idioți.
Uită-te la mine, te rog.
Nu voi fi niciodată amanta dumitale.
- Ai înțeles ? - Da.
Bun.
Atunci putem fi prieteni.
Prieteni adevărați.
Și îți pot da un sfat.
Cei mai importanți oameni din Paris nu sunt bărbații.
Cei mai importanți oameni din Paris sunt soțiile acestora.
Viziteaz-o pe doamna Rousset.
Te place.
Doamna Rousset mă place ?
Nu în felul acela.
Niciodată în felul acela.
Nu.
Soțul îi prețuiește părerile ei mai mult decât pe ale oricărui altcuiva.
O singură vorbă din partea ei
valorează mai mult decât l-ai linguși timp de 10 ani.
Însă o vizită făcută prietenei mele, Clotilde, te-ar putea bucura din plin.
Ea e o companie minunată, iar soțul ei e plecat foarte des.
Dacă va exista vreodată șansa să vă răsplătesc amabilitatea...
Ți-l prezint pe Georges Duroy. Îl ajutăm să se pună pe picioare.
Acesta e Contele de Vaudrec.
Contele e cel mai bun și cel mai apropiat prieten al nostru.
La o parte !
Duroy !
Domnule Rousset, vi-l amintiți pe Georges Duroy ?
"Jurnalul unui Ofițer de Cavalerie".
Articolul dumitale a fost un succes. Mai scrie-mi unul.
Pune-l pe ștatul de plată, Forestier.
Dacă așa considerați.
Îți voi da 5 franci pe acest articol.
Și 5 pentru următorul.
Apoi dă-i 200 pe lună.
Plus 10 centime per rând pentru fiecare articol pe care-l publici.
Poftim.
Dă-i asta casierului șef.
Ce s-a întâmplat ? Nu-ți vine să crezi ce noroc a dat peste tine ?
Bună ziua. Eu sunt Laurine. Dumneata trebuie să fii George.
Te rog să iei loc. Mama va veni numaidecât.
- Care e jocul tău preferat ? - Leapșa.
Leapșa.
Așadar...
Tu...
..."ești".
Cine "e" ?
Tu ești.
Am să te prind. Am să te prind.
Te prind. Leapșa !
- Dă-i-o lui George. - Leapșa.
Piua !
- Cine pe cine fugărește ? - Tu ne fugărești pe noi.
E vremea ca Laurine să servească prânzul.
Vreau să stau cu George.
Ei bine, poate îmi vei permite să te mai vizitez.
Vino curând. Bel Ami.
Pupic.
"Bel Ami". Ea nu îmbrățișează pe nimeni.
Mă bucur că m-ai vizitat.
Când te pot revedea ?
Voi veni eu la dumneata.
Mâine.
Vino azi.
Sper că nu te-ai deranjat prea mult.
- Dorești ceva de băut ? - Da, aș vrea.
- Am emoții. - Și eu.
Crezi că ne va ține pe amândoi ?
- Aș vrea să mai facem asta. - Eu aș vrea s-o facem acum.
Dar nu trebuie să vin în odaia dumitale.
Oricine ne-ar putea zări.
Nu pot risca un divorț. Aș pierde-o pe Laurine.
Și nu vreau să-l fac de râs pe soțul meu.
E un om bun.
Avem nevoie de un cuibușor de nebunii.
Un micuț loc unde ne-am putea duce, să fim singuri din când în când.
Aș putea plăti pentru asta.
Banii mei...
...pe care să-i cheltuiesc pentru mine...
...pentru ceva ce-mi doresc.
Ce citești ?
O scrisoare din partea tatălui meu.
În fiecare săptămână își îmbracă cel mai bun costum,
și se duce la preot.
Și preotul îl ajută să-i scrie o scrisoare.
Și-n fiecare săptămână scrie același lucru.
Mama îți transmite toate cele bune.
Porcii au diaree.
Când ai de gând să te însori ?
Tata e țăran.
Nu și-a părăsit niciodată satul natal.
Și îmi cere bani.
Mi-ar plăcea să văd unde ai crescut.
Mi-ar plăcea să te duc acolo.
Promite-mi ceva.
Că nu-ți vei aduce aici celelalte femei.
N-am alte femei.
Toți bărbații au alte femei.
Eu nu am.
Sincer ?
Nu mă minți.
Sincer și adevărat.
Șampanie !
Bună.
Vorbeam cu amicul dumitale.
Cu Georges ?
Cred că m-ați confundat cu altcineva.
Înțeleg.
Acum nu mai ești atât de prietenos, nu-i așa ?
Acum că nu mai ești în căutarea unei partide ieftine de amor.
Clo !
Nu îndrăzni să mă atingi !
S-a întâmplat înainte să te cunosc !
Clotilde !
Trebuia doar să mă saluți.
Cine ești dumneata, ca să-mi vorbești mie ?
Cine sunt eu ?
Cerșetorule.
- Duval ? - Da.
Nu, încă îmi datorezi 40.
Și eu trebuie să mănânc.
De ce nu încerci să-ți câștigi traiul ?
"Jurnalul unui Ofițer de Cavalerie". Oare ce s-o fi întâmplat cu asta ?
Poate că o vei pune pe soția mea să-l scrie ?
Poate că te gândeai că tu ai să-ți câștigi salariul
și ea va face treaba pentru dumneata.
Te-am adus în casa mea. Te-am hrănit.
Te-am îmbrăcat, și dumneata cum mă răsplătești ?
Învățând să joci "găurica". Adică, eu...
Dacă o să taci, am să scriu chiar acum.
Serios, așa o să faci ?
Poftim, Forestier.
Chiar tu ai scris asta ?
Da.
Scrii ca un copilandru care face comisioane.
Rousset o să vadă asta.
Forestier.
Forestier !
Idiot încrezut.
Face pe deșteptul. Nu putea nici măcar să-și scrie numele
fără ca nevastă-sa să i-l silabisească.
Știi ce se spune despre ea.
Ce ?
Știi tu. Vaudrec...
Taci din gură.
N-o cunoști.
Domnul Rousset regretă să te informeze
faptul că serviciile dumitale nu-i mai sunt de folos.
Strânge-ți lucrurile și pleacă de aici.
Ești pe cont propriu, Duroy.
Aici nu mai e nicio femeie care să te ajute.
Doamnă Rousset.
Să-mi fie cu iertare c-am dat buzna în acest fel.
Domnule Duroy.
Voiam să vă aduc în dar aceste pere,
pe care le-am primit azi din livada părinților mei, din Normandia.
Cât de amabil ești.
Dorești să ni te alături ?
Desigur. Mulțumesc.
Serviți o pară, doamnă Rousset ?
Păi... da, cred că voi servi.
- Redactor șef la rubrica "Monden". - La rubrica "Monden" ?
A, Duroy.
O cunoști pe soția mea.
Domnule Duroy.
- Vă amintiți de doamna de Marelle ? - Desigur.
Ei bine, Bel Ami.
Nu dăruiești un zâmbet pentru vechea dumitale prietenă ?
Să mergem la cină, doamnelor.
Avem pagini întregi de mondenități pentru dumneata.
Doamnă Forestier.
Bel Ami.
- Am crezut că m-ai uitat. - Imposibil.
Mi-ai lipsit atât de mult.
De ce n-ai venit la mine ?
Am crezut că nu mă mai dorești.
Te doresc mereu.
Trebuie să plec.
Soțul meu se va întreba unde sunt.
- Celălalt soț al meu. - Soțul dumitale cel bogat.
Tatăl fiicei mele.
Poți dumneata să mă legi ?
Nu uita să faci o fundă dublă.
Așa cum o face soțul dumitale ?
Sărmanul Charles. Nu va mai apuca încă o primăvară.
Madeleine l-a dus la mare, însă asta nu-l ajută.
Sărmanul.
Nu va fi văduvă prea mult timp.
Mulțumesc că ai venit. Dumneata ești singurul.
Cum se simte ?
L-am adus la Cannes pentru a-l însănătoși.
Însă îl voi îngropa aici.
Sunt preferatele mele. Mulțumesc.
Ai venit să mă vezi cum mor.
Nu. Am venit doar ca să scap un pic din oraș.
- Pentru că am să trăiesc. - Da.
Asta am să fac.
Am să trăiesc.
Ajută-mă.
Vreau să merg la o plimbare !
Nu ești destul de puternic.
Vreau să asculți ce am de spus...
și să încerci să înțelegi. Nu fi furioasă.
Vreau să știi că mă poți face fericit cu un singur cuvânt.
Pot deveni prietenul dumitale, fratele dumitale,
sau pot deveni soțul dumitale.
Inima și trupul meu îți aparțin.
Trebuie să înțelegi...
Eu nu sunt ca celelalte femei.
Pentru mine, mariajul e ca un parteneriat.
Un contract între două persoane egale.
Nu accept să fii autoritar, gelos,
sau să-mi pui la îndoială comportamentul.
- Insist pe ideea libertății. - Desigur.
Trebuie să te gândești bine.
E o decizie importantă pentru amândoi.
Clo.
Spune.
Spune repede.
Mă însor.
Trebuie, sigur că da.
Cu cine ?
Cu Madeleine Forestier.
Ai ales exact femeia de care ai nevoie.
Da.
Și o iubești ?
- Clo. - Nu, nu. O să fiu bine.
"Guvernul insistă că a abandonat planurile privind Marocul."
Nu, nu, mai bine...
"Guvernul insistă că a ascultat dorința poporului,"
"și a abandonat planurile prvind Marocul."
Stai, Georges... Ziarele.
E atât de plictisitor. Acest du-te vino fără de sfârșit.
- Ei spun ceva, noi altceva. - Da, ai dreptate.
E rânced precum pâinea veche.
Nu cumva era un deputat ?
Cine era ? Știu că e pe aici, pe undeva.
A pus rămășag pe propria-i mustață că guvernul minte.
Sarrazin.
Ar trebui s-acordăm o rubrică întreagă chiar mustății lui Sarrazin.
George, e genial.
E genial.
Lui Rousset îi va plăcea la nebunie.
M-am gândit.
Editorialistul pe teme Politice al unui ziar de succes,
ar trebui să aibă un nume mai pregnant.
Ceva... mai impresionant.
- De unde erau părinții dumitale ? - Părinții mei erau din Canteleu.
Îți amintești ? Nu ne-am dus acolo în luna de miere.
Georges...
...Du Roy de Canteleu.
Nu. Nu sună bine.
Du Roy de Cantel.
Madeleine, eu sunt din Canteleu.
Prefer așa.
Nu, nu, nu. Ascultă.
Georges du Roy de Cantel.
Mai spune o dată.
Georges du Roy de Cantel.
Doamna du Roy de Cantel.
Mustața lui Sarrazin.
Asta e exact ce ne trebuia.
Originalitate în gândire. Publicați !
Ia loc.
Sunt pentru soția mea.
Georges.
Mulțumesc.
Știi cât de mult le iubesc.
Niciodată nu sunt îndeajuns.
Contele tocmai pleca.
- Sper că nu din cauza mea. - Nu, nu.
Am treburi de rezolvat.
Mulțumesc, Paul. Mulțumesc.
Transmite-i salutări soției. Îi doresc multă sănătate.
Sunteți prea amabil, stimate Conte.
Asta e tot.
Ce dorea ?
E marți.
Mereu vine marțea.
Și când ajung politicienii dumitale ?
- Într-o jumătate de oră. - Într-o jumătate de oră !
Da.
Într-o jumătate de oră.
L-am invitat pe Laroche.
Trebuie să-i acorzi o atenție specială.
Va deveni ministrul de Externe într-o zi, îți spun cu siguranță.
Georges.
Vom doborî acest guvern cu un singur cuvânt.
Vreau ca acel cuvânt să fie pe prima pagină a fiecărui ziar.
Îl vreau pe fiecare perete și-n vitrina fiecărui magazin.
Vreau ca fiecare bărbat, femeie și copil să știe că acest guvern minte.
Forestier poate găsi informații.
- Ce ai spus ? - Poftim ?
Tocmai m-ai strigat Forestier.
Ah, din obișnuință. Dar nu te simți ofensat.
E o greșeală ușor de făcut.
Ce vrei să spui ?
Și ar trebui să cercetăm mișcarea trupelor. Logistica.
Da. Laroche, aici ne poți ajuta.
Cunosc vreo doi ofițeri care sunt dedicați cauzei noastre.
Poți discuta cu...
Laroche îți va spune ce să scrii.
Privește exporturile către Alger.
De ce am început să trimitem mii de tone de grâne aici, către...
...privește, privește...
...mii de tone, aici.
De ce ?
Nu știu... pentru a hrăni... o armată.
Pentru a hrăni o armată.
Asta e.
Cine furnizează grânele ?
Georges, asta e întrebarea.
Georges, trebuie să lucrez.
Soția mea genială.
În regulă.
Mado.
Madeleine, ușurel. Ușurel.
Mado...
Mado !
Privește.
Or să invadeze.
"La Vie Française" a găsit dovada.
Desigur, e marți.
Contele de Vaudrec trebuie să ajungă în curând.
Dovada incontestabilă
a adevăratelor intenții ale guvernului privind Marocul.
N-am discutat niciodată despre asta, nu-i așa ?
Despre Contele de Vaudrec.
Bărbatul care vine neanunțat,
care cunoaște toți slujitorii mai bine decât îi cunosc chiar eu.
Îngropat adânc printre plictisitoarele rubrici
privind situația importurilor...
Ce e dânsul pentru dumneata ?
Unde nimeni nu s-ar gândi să cerceteze.
Ce e dânsul pentru dumneata ?
Vrei să devii bărbatul care a dat jos guvernul ?
Sau vrei să fii un neghiob ?
Îl așteptăm pe Laroche.
O cunoașteți pe fiica mea, Suzanne ?
E atât de frumoasă.
Și încă unul pentru Bel Ami...
Așa vă numește mama.
Din când în când. Sper să nu te deranjeze.
Spuneți-i cum doriți.
Ministrul nostru de Externe.
Vă mulțumesc, vă mulțumesc, dragi prieteni.
Prietenii mei minunați și harnici.
Dar mă tem că am vești rele pentru voi.
Misiunea noastră de abia a început.
Ne așteaptă o mare îndatorire înaintea noastră
Reușitele noastre în guvern vor opri reușitele noastre în opoziție.
Vor exista dispute, vor exista conflicte.
Însă acestea nu se vor purta pe nisipurile din Maroc,
ci pe podeaua acestei săli.
Primul lucru pe care îl voi face ca ministru de Externe,
e să-l rechem pe generalul Boutin din Alger.
În acest guvern nu va exista un Minister al Războiului.
Ascultați dragi prieteni. Poporul francez...
Nu trebuie să te întreb cum te simți.
Am fost foarte fericită pentru dumneata.
Ce face Laurine ?
Încă nu te-a iertat.
Acum te numește domnul Forestier.
E prea mică pentru a înțelege.
Și dumneata ?
Ai făcut o alegere înțeleaptă în privința mariajului.
Toți trebuie să facem asta.
Și mi-e dor de dumneata.
Cuibușorul nostru de nebunii e rece fără dumneata.
L-ai păstrat.
Sunt o optimistă.
Marocul e în siguranță.
- Ce parteneriat formidabil. - Foarte amabil. Mulțumesc.
Haide. Joacă o mână. Ia loc.
Lasă-l pe băiatul meu să împartă cărțile.
Te avertizez, am câștigat toate partidele la rând.
Sunt mai puternic decât un rege.
Dar nu la fel de bogat.
Nu încă, oricum.
Într-o dimineață, am golit Camera Deputaților
și-am umplut-o din nou cu oameni aleși de mine.
Și asta doar cu ajutorul cuvintelor așternute pe hârtie.
Totuși, nu sunt cuvintele dumitale.
Nu-i așa ?
Cum e viața de om însurat ?
Cum te înțelegi cu Vaudrec ?
Vine în vizită destul de des.
Îndrăznesc să spun că e firesc. Până la urmă, apartamentul e al lui.
Duroy ?
Da, i-a instalat în apartament
după ce a măritat-o pe Madeleine cu Forestier.
El a măritat-o pe Madeleine cu Forestier ?
Păi, el le-a făcut cunoștință și apoi a plătit pentru zestre,
așadar, aș zice că nu e prea mult să spun asta.
Vaudrec e ca un tată pentru ea.
Se prea poate.
De ce nu te duci să te bucuri de petrecere ?
Sunt sigur că doamnelor le-ar plăcea un dans.
Bel Ami...
Ce te aduce aici ?
Te-a prins ploaia ?
Nu, n-am venit din întâmplare.
Nu vreau să vă sperii.
Nu aștept nimic. Nu cer nimic.
Nici măcar nu știu ce fac.
Regret dacă v-am insultat.
Nu, nu m-ai insultat.
Dar nu mai trebuie să discutăm despre asta.
Să plec ?
Să rămân ? Eu...
Există vreo umbră de speranță ?
Încerci să mă seduci într-o biserică.
N-am mai avut... un amant, până acum.
Privește-mă.
Soțul dumitale îți spune că ești frumoasă ?
Virginie. Virginie.
Georges.
Ale cui sunt aceste brațe ?
Ale mele.
- Și buzele ale cui sunt ? - Virginie.
Și buzele ale cui sunt ?
Sunt buzele mele.
Acum, vino.
Îmbracă-te.
- Când o să ne revedem ? - Te rog să pleci.
Frumosul meu Georges.
Dragul meu băiat, te rog, spune-mi când.
- Mâine. - Mâine !
- Da, mâine. - Ei bine...
Georges ?
Madeleine se va întreba unde ești.
Madeleine ?
Unde e soția mea ?
E alături de Contele de Vaudrec.
Poftim ?
A murit în această dimineață.
V-am chemat astăzi aici, doamnă du Roy de Cantel,
pentru a asculta testamentul Contelui de Vaudrec.
Contele v-a numit pe dv., doamnă,
ca fiind unica moștenitoare a averii sale,
care se ridică la o valoare de 1.080.015 franci.
Și 29 de centime.
Există o singură complicație.
Natura moștenirii.
Natura moștenirii ?
Iertat să-mi fie, domnule, dar e neobișnuit ca o moștenire
să fie lăsată doar unei femei măritate.
Normal ar fi lăsată soțului acesteia.
Din care motiv ?
Pentru a evita presupunerea cum că ar fi existat,
mă iertați, o relație indecentă.
Ce-a fost el pentru dumneata ?
Ce a fost în mintea lui ? Bastard bătrân !
Trebuia să mi-o lase mie, pe toată.
Ar fi fost mult mai bine pentru dumneata.
Cu siguranță știa ce vor crede oamenii.
Cu siguranță a realizat că te va compromite.
Doar dacă nu cumva a făcut-o din inocență.
Un gest părintesc.
Era ca un tată pentru dumneata, nu-i așa ?
Un protector.
Nu pot accepta asta.
Trebuie să-mi apăr reputația.
Eu nu vreau un milion de franci.
Haide, să nu ne pripim.
Sunt sigur că putem să ajungem la un fel de...
Însă testamentul poate fi văzut de oricine.
Pot spăla rușinea doar dacă refuz.
Însă dacă eu, soțul dumitale, aleg să accept,
cine îmi va pune la îndoială alegerea ?
Într-adevăr...
...dacă refuz, înseamnă să recunosc rușinea.
Pe când...
...dacă accept, aș nega asta.
Bun.
Poate că bătrânul dumitale nu era atât de prost, până la urmă.
Nu pomeni de dumnealui.
Ce-a fost el pentru dumneata ?
Spune-mi.
Merit un răspuns.
E bărbatul pe care l-am pierdut !
Bărbatul pe care îl jelesc.
Îți dorești să fie ceva josnic, ceva sordid, ceva de disprețuit.
Era prietenul meu.
Tatăl meu.
Și amantul meu.
L-ai iubit.
Cum voi supraviețui ?
Nu m-ai vizitat de ceva vreme.
Am așteptat timp de-o săptămână un semn de la dumneata.
Georges, băiatul meu frumos.
Nu-mi mai spune așa.
Nu sunt pentru dumneata.
Te întâlnești cu altcineva.
Ia-mă cu dumneata. Trebuie să discutăm.
- Numai o oră. - Amintește-ți cine ești.
N-ar fi trebuit să mă seduci.
Ar fi trebuit să mă lași așa cum eram,
o soție fericită și fidelă.
Te rog, ia-mă cu dumneata. Te rog, doar pentru o oră.
Am ceva foarte important să îți spun.
Ceva în avantajul dumitale.
E ceva despre soțul meu.
Te rog.
Dacă ai să plângi, ar trebui să pleci.
Te rog, Georges.
Of, dragul meu Georges.
Băiatul meu frumos.
Am fost atât de deșteaptă.
Atât de discretă.
Am pus toate întrebările potrivite.
Am ascultat cu atenție.
Haide odată !
Spune !
Noul nostru guvern o să invadeze Marocul.
Virginie, noul guvern a ajuns la putere,
eu i-am adus la putere,
datorită promisiunii lor că nu vor face asta.
Tocmai asta e ideea.
Nu înțelegi ?
Nimeni nu se așteaptă la asta.
Soțul meu și Laroche clocesc acest plan de multă vreme.
Primele trupe vor pleca în seara asta.
La noapte.
Dar m-ar fi făcut părtaș.
N-au încredere în dumneata.
Cred că ești prea impulsiv.
Prea lacom, spun ei. Nu ești obișnuit să ai bani.
Ei cred că-i vei da de pomană.
Ei cred că sunt prea lacom.
Ei nu te știu așa cum te cunosc eu.
În ultimele săptămâni au cumpărat întregul credit marocan.
Au cumpărat fiecare mină de cupru din Maroc. Pe toate.
Fiecare valorează separat 70 de milioane.
Iar el îi cheltuiește deja.
O să cumpere Palatul Saint-Honoré.
70 de milioane, iar eu m-am făcut de râs pentru un câștig de nimic !
Nu ești mândru de mine ?
Nu mă iubești ?
N-am făcut bine c-am aflat asta, dragul meu ?
Și am cumpărat acțiuni și pentru dumneata.
Și or să-ți aducă cel puțin 70 de mii.
N-am nevoie de banii dumitale.
Nu merită prețul pe care l-am plătit pentru ei.
- Mă dezguști ! - Dar, te iubesc.
Nu vreau dragostea dumitale. Nu te-am iubit niciodată.
Mirosul dumitale îmi întoarce stomacul pe dos.
Pentru că-i porți mirosul. Cel al soțului dumitale mârșav.
Obișnuiam să râd de fiecare dată când te-am avut,
gândindu-mă că te trimit înapoi la el purtând pe piele sudoarea mea.
Și-n tot acest timp, cel înșelat am fost eu !
Eu am fost cel înșelat !
Eu !
- Ieșiți din casa mea. - Ascultă-mă, Georges.
Ieșiți ! Ieșiți afară din casa mea !
Ascultă-i, Georges. Ascultă ce au de spus.
Am să te ruinez.
Nu fi copil. Gândește-te la interesele dumitale.
Încă se mai pot face bani.
Dumneata crezi că te-am jefuit.
Dumneata nu ești responsabilitatea mea.
Oportunitatea era acolo pentru oricine avea ochi s-o vadă.
Dumneata !
Dumneata ai fost o rușine pentru Charles.
Un soldat de nimic, aproape analfabet...
A spus că n-ai însemnat niciodată prea mult.
Se pare că avea dreptate.
Păcat că nu ai făcut o alegere mai înțeleaptă când te-ai însurat.
O să ți se simtă lipsa.
Știai.
Nu fi absurd, Georges.
Cum se poate să fi știut ?
Sunt femeie. Nu primesc invitații la jocuri de cărți.
Cu cine ai fost azi ?
Cu Clotilde sau cu Virginie ?
Sau cu amândouă ?
Și ieri ?
Om prost ce ești !
Om complet și perfect.
Mi-am revărsat talentul asupra dumitale.
Inteligența.
Viziunea mea asupra dumitale.
N-am putut conștientiza cât de adâncă e goliciunea dumitale.
Nimic.
Nu e nimic acolo.
Nimic în afară de furie.
Asemenea unui animal necuvântător.
Asta ești dumneata. Un animal.
Am crezut că te pot învăța.
În schimb, ar fi trebuit să te instruiesc.
Ieși afară !
Mă scuzați.
Întotdeauna mi-a plăcut îndrăzneala dumitale.
Nu trebuie să-mi ascund fața. Nu eu sunt criminalul.
- N-ai să mă dai afară. - Nu.
Rămâi. Bea din șampania mea. Dansează cu soția mea.
Am înțeles că a dumitale e deja promisă altcuiva.
Georges. Georges.
Am fost un prost.
De ce te întorci la mine ?
Nu știu.
Poate pentru că nu te aștepți niciodată s-o fac.
Îmi pare rău că te-am rănit.
Meriți să-ți spun asta.
N-am văzut niciodată o asemenea mulțime de cretini colțuroși.
Fiecare dintre ei e un nobil falit.
Și toți se află aici pentru Suzanne și cele 30 de milioane de franci ai ei.
Deschide ușa sau o vom sparge !
- Cine e ? - Poliția.
Doamna Madeleine du Roy de Cantel ?
Soția domnului Georges du Roy de Cantel ?
Da.
Doamnă du Roy de Cantel, v-am găsit aici, într-un loc care nu e casa dv.,
împreună cu d-nul Francois Laroche.
Recunoașteți că acest bărbat este amantul dv. ?
Recunosc.
Doamnă, sunt obligat să vă acuz de adulter.
- Mai doriți să spuneți ceva ? - Nu.
S-o lăsăm în pace.
Nu mai avem ce să facem aici.
- Și eu ce să fac ? Să plec ? - Nu, rămâi.
Termină, dacă vrei.
Ei bine, peste câteva zile, vei primi vești de la avocatul meu.
La revedere, Georges.
La revedere.
N-am putut să ies. Strigau și urlau întruna.
Mama nu se putea opri din plâns și zbiera, de parcă era nebună.
Mi-aș dori să le văd fețele când or să afle c-am plecat.
Tata o să înnebunească de furie !
Avem nevoie de două camere.
- Noapte bună, Suzanne. - Dar...
Am nevoie de un sărut de noapte bună.
- Ar trebui să dormi. - Dar...
Culcă-te.
Tată.
Mamă.
- Nu se va însura cu ea. - Trebuia să mă aștept la asta.
Nu se va însura cu ea !
Nu voi tolera așa ceva !
Se va însura cu ea.
Trebuie să se însoare cu ea.
Și ai să accepți asta, Virginie.
Este la fel de mult vina dumitale cât și a mea.
Vina mea !
Pasiunea dumitale pentru el mi-a otrăvit fiica.
Se va însura cu ea, și mă voi bucura pentru asta.
Ce-și poate dori un tată mai mult ?
Decât să-și vadă fiica alături de un bărbat pe care el să-l poată respecta.
E doar o copilă.
- O iubești ? - Nu.
Nu prezintă niciun interes pentru mine.
Sărmana Suzanne.
Suzanne e asemenea tatălui ei. Ca o miniatură perfectă.
- Ai distrus-o. - Deloc. Am s-o iau de nevastă.
Te-ai culcat cu ea ?
Nu.
Nu te-ai culcat cu ea ?
Nici n-am atins-o. N-aveam de ce.
A fost îndeajuns ca oamenii să creadă c-am făcut-o.
Nu te cunosc deloc.
Ba da.
Serios ?
Ai plănuit asta.
L-ai distrus pe Laroche.
Ai umilit-o pe Madeleine.
Ai umilit-o pe ea.
Și toate astea, ca s-o poți lua pe Suzanne.
Suzanne m-a ales pe mine, fiindcă eram singurul
pe care nu avea voie să-l aibă.
Și eu ?
Te-ai gândit vreo clipă cât de mult m-ar putea răni asta ?
Nu are nicio legătură cu dumneata.
Și atunci de ce sufăr ?
Nu știu.
Nici măcar nu mi-ai spus dumneata însuți.
A trebuit s-o aud de la soțul meu.
Crezi că-ți voi ierta orice.
Voi fi de neoprit, Clotilde.
Mă voi căsători cu ea.
Până la urmă, ești unul dintre ei.
Doar un alt bărbat brutal și egoist.
Doar un alt hoț.
Nu-i îndeajuns să fii iubit, nu-i așa ?
Nu, trebuie să fii un rege.
Nu.
Nu e îndeajuns să fii iubit.
Chiar și de dumneata.
Te-am iubit când nu aveai nimic.
Nu înțeleg de ce trebuie să fii atât de mândru.
Nu înțeleg.
Asta pentru că dumneata n-ai fost niciodată săracă.
Încercând să scobești după o firimitură mizeră de existență.
Nu pot trăi așa.
Asemenea tatălui meu.
Muncind pe brânci și implorând în genunchi în fiecare săptămână,
rugându-se la Dumnezeu ca viața viitoare să fie mai bună.
Ei bine, nu există nicio viață viitoare.
Carnea... putrezește în pământ.
Putrezește.
Am văzut un om murind.
Iar eu vreau să trăiesc.
E foarte limpede pentru mine.
Credeam că dumneata vei înțelege.
synch © 14.06.2019